Mr Blackwood?
Sir?
Mr Blackwood, ursäkta... Ringde ni, sir?
Kom ner.
Jag är ledsen.
Förlåt.
- Jag såg inte trappstegen. - De tvingade mig att göra det.
Om jag vill se mitt barn igen... måste jag lyda.
Var snäll och förstå.
Rena tänder, vackra tänder...
Tänder till min pojke.
Ja.
Pappa.
Jag tog med mig mer mat.
Inte barntänder, som ni ville.
Acceptera dem...i utbyte mot honom.
Barntänder.
Det är inte helt sant. Det är mina tänder. Ser ni?
- Mina egna. - Barntänder.
Ge tillbaka mitt barn.
Din son är här nere.
- Pappa! - Son!
Ta tag i min hand!
VAR INTE RÄDD FÖR MÖRKRET
Översättning: death_star
www.SweSUB.nu - Dina texter i mörkret -
Vi närmar oss T. F. Green-flygplatsen. Återvänd till era platser och...
Hon har landat.
- Vad tycker du? För mycket? - Nej. Det är perfekt.
Precis som du. Där är min flicka.
Sally?
Titta så lång du är! Är du sjutton år nu?
- Du vet hur gammal jag är. - Jag vet. Jag bara dummar mig.
Tack. Kom nu.
Sally, det här är Kim. Kim, Sally.
Hej, Sally. Trevligt att träffa dig.
Jag älskar dig. - Tack.
Vad sägs om en bild? Har du med dig kameran?
Det är skönt att se dig.
- Är allt bra? - Ja.
Känner du den friska luften? Bättre än stanken i L.A, va?
- Jag måste ringa mamma nu. - Tryck på "1" och sedan den gröna.
Du har ringt Joan och den magiska Sally. Lämna ett meddelande.
Hälsotillbehören har kommit. Var vill du ha dem?
Sätt det i garaget. Sally, hälsa på mr Harris.
Trevligt att träffas.
Kom och ta en titt på huset.
Mr Harris? Mr Harris, kan du hjälpa mig?
Fint, va?
- Det luktar konstigt. - Du skulle ha känt lukten förut.
Det var mögliga tidningar överallt, döda duvor på golvet...-
-...och bajs. - En massa.
Det är Jacobys kontor. Mr Jacoby? Hej, Michelle... ursäkta
Jag vet inte. Jag ska kolla. Fick du fotografierna?
Jag gillar också att rita.
- Jobbar du här? - Nej, jag bor här.
Jag är inredningsarkitekten. Vet du vad det är?
Självklart gör du det.
Ser du alla djurmålningar och friser?
De är gjorda av Emerson Blackwood. En man som bodde här.
Han var en mycket känd djurlivsmålare.
Titta, Sally.
Vill du försöka?
Vad har du där?
- Jag hittade den. - Den är min.
Det var min mormors. När jag var liten gav min mamma den till mig.
- Min mamma gav mig till min pappa. - Sally, vill du se ditt rum?
Vad tycker du? Kim och jag jobbade hårt för att göra i ordning det.
Kolla in det här.
Det är ganska fint, va? Det ser bättre ut på natten.
- Hur länge ska jag stanna här? - Vad sa din mamma?
Hon sa att jag skulle besöka och sen packade hon alla mina kläder.
- Förklarade hon inget för dig? - Nej.
Din mamma och jag är oroliga för dig. Hon tror att du känner dig ledsen och...
Vi tänkte att en förändring kanske skulle vara bra för dig.
Och att du kan bo här med Kim och mig.
Tills vi är klara med huset och säljer det och då kan vi flytta nån annanstans.
Öppna dörren, Sally.
Släpp in mig.
Ska du gifta dig med henne?
Det är mellan Kim och mig.
Mamma sa att du bara gillade henne för att hon var ung.
Vilket hon inte är. Hon är gammal.
Sally? Öppna dörren. Kom igen, gumman. Öppna dörren.
Snälla, vi pratar om det här.
Jag vet...
Du har haft en lång flygresa och det är konstigt att vara i ett nytt hus.
Jag vill lägga mig nu.
Okej.
Glöm inte att borsta tänderna.
Du skulle vara en dålig pokerspelare. Du har strukit tröjan i en halvtimma.
Hon tyckte inte om mig.
Ta det inte personligt, hon är så mot alla.
Vad är det för piller hon tar?
- Metamina, tror jag. - Herregud!
Det är hennes mamma för dig. Hon medicinerade sin hund.
Så vad var det med Jacoby?
Hans assistent sa att han inte har tittat på de nya fotografierna än.
- Men han har haft dem i en vecka. - Han kommer fortfarande till middagen.
Han borde ge oss omslaget. Han gav det till Spencer Restoration för två år sen-
-och du har utfört underverk här. - "Vi" har utfört underverk här.
Jag har inte gjort allt.
Tack.
- Är det här ny? - Ja.
Om vi hamnar på omslaget så behöver vi inte ta ett banklån. Eller hur?
- Vet du vad din dotter sa idag? - Vadå?
Hon sa att din fru gav henne till dig.
Barn säger alla möjliga saker som de inte menar.
Det kunde inte ha gått värre idag.
- Jag känner mig som den onda styvmodern. - Den onda och jättegamla styvmodern.
Låt oss inte glömma det gamla. För jag tänkte...
-...att jag skulle få napp ikväll. - Jaså?
- Nallebjörnen! Vad tänkte jag på? - Hon gillar den. Den är i hennes rum.
- På hennes säng? - Ovanför sängen, hängande i en snara.
Det gör inget. Nästa gång.
Hon heter Sally.
Sally!
- Vad tycker du? - Det ser fint ut.
- Har du sett Sally? - Ja, hon är på bänken.
Sally!
- Det är inte tryggt för dig här bak! - Vad står på? Är allt som det ska?
Håll henne borta från baksidan av huset. Hon kan ramla och vi kommer få problem.
- Jag har inte gjort något. - Det finns gropar och gamla brunnar.
Mr Harris har rätt. Hans farfar jobbade i huset. Du borde inte vara här.
- Jag hittade en källare. - Det finns ingen källare.
Ta det lugnt. Jag tar henne.
Den är där. Den är där borta.
Det finns en anledning till att huset kallas "Fallande kvarnen".
Engländarna hade ett kvarn här och de gjorde det till ett sjunkhål.
- Därför har inte husen här en källare. - Det här har det.
- Ni vill nog kolla in det här. - Det är otryggt för ett barn.
- Titta! Jag sa ju att den var här. - Kan du fatta det här?
Det här är definitivt ihålig. Jag ska hämta några verktyg.
- Vill du verkligen göra det här nu? - Självklart! Skämtar du?
Vi kan laga det här enkelt. Kliv undan.
Mr Hurst, jag...
Det är en dörr här inne.
- Var la du de gamla husnycklarna? - De är i din byrålåda, på ditt kontor.
Ta en titt.
Jösses... Var försiktig, Sally.
Hur fan missade vi det här?
Det där måste vara trädgårdsfönstret.
Alla de här målningar och färger, det är fantastiskt!
Titta på det här, Alex.
- Kände du till det här, Harris? - Stället är inte tryggt... för barn.
Jag ska hålla ett öga på henne.
- Det måste vara här Blackwood jobbade. - Jag hittade en dörr till.
- Titta på de här teckningarna. - Det är ett askrum.
- Det är nog stängt. - De här är fantastiska.
Sally.
Nu går vi, Sally.
Vi går, Sally. Kom nu.
Det här är måste vara som Tutankhamons grav för dig.
Därför borde vi inte röra något.
- Hon är borta. - Hon kommer åter som de alltid gör.
Jag tror inte att det är viktigt.
Jag vill vara säker på att få tillbaka målningarna och möblerna före middagen.
Du sa att du kunde.
Hur länge har vi känt varandra? Jag ger dig en efterdaterad check.
Dröj kvar.
Där är du. Jag tänkte att vi kanske kunde baka scones.
Jag lovade mrs Underhill att vi inte skulle stöka till.
Nej, det behövs inte.
Vad har du där?
Min docka och mina ritsaker.
Öppna grinden, Sally. Frigör oss.
Vem är ni? Hur ser ni ut?
Vi har varit inlåsta väldigt länge. Släpp ut oss.
Kom ner och se hur det är här nere.
- Kan du vänta lite? - Det finns andra barn här nere.
Sally?
Vad gör du här nere?
- Jag hörde något. - Säkert råttor. Det är dags för middag.
- Det var en röst. - Smarta råttor då.
Nej, lyssna.
Ingenting. Kom nu.
- Jag glömde min väska. - Skynda på.
Nu, Sally!
Vi kan köpa det imorgon. Resten kan vi inte köpa förrän om två veckor.
Den brända umbra-färgen då? Den är varmare och kostar det halva.
Är du inte hungrig? Sally?
Gillar du inte ris? Mrs Underhill har gjort äppelpaj till efterrätt.
Det finns gluten i äppelpaj. Mamma säger att det är dåligt för min koncentration.
Lägg av. Du älskar äppelpaj. Du kan oroa dig om din koncentration imorgon.
- Mamma säger ingen gluten. - Vad fyller din mamma ditt huvud med?
- Vad sägs om chokladmjölk? - Jag gör det.
Vänta. Du måste äta det här annars får du gå till ditt rum. Okej?
God natt, pappa.
Vad?
- Funkade det på dig när du var liten? - Hon testar oss. Det är vad ungar gör.
- Vem är föräldern här? - Visserligen inte jag.
- Jag menade inte det. - Du har rätt. Jag är ingen förälder.
- Vi pratade om det här. - Nej, du berättade om det här.
Jag är inte säker på att jag är redo att vara någons mamma.
Min barndom var hård nog.
Kan du hjälpa mig med det här, snälla? Jag förstår att det är dålig tajming.
Jag har inget val. Jag kan inte bara skicka tillbaka henne.
Det är inte vad jag ber dig att göra.
- Äppelpaj. - Tack.
Nyckeln.
- Hallå? - Det är Joann. Får jag prata med Sally?
Nej, det kan du inte. Hon sover. Det är tre timmar före här.
Varför berättade du inte för henne att hon ska bo här?
Du och jag hade ett samtal. Jag frågade om du ville att jag skulle ta Sally.
Det var du som ville ha henne här.
Jag älskar dig.
- Pratade du med mig? - Jag älskar dig.
Jag älskar dig.
- Släck lampan. Det gör ont. - Släck lampan, Sally.
Släck lampan, Sally. Vi vill vara vänner.
- Var är min docka? - Med oss. Sallys docka är med oss.
- Vem är ni? - Vi är dina vänner.
Vän? Var?
Kom ner till källaren och vi ska visa dig.
Var är ni?
Vad är ni?
Hungriga. Vi är jättehungriga.
Jag har mat.
Låt mig se er.
Jag kommer inte göra er illa. Jag lovar.
Sally?
- Vad gör du där nere? - Jag letar efter min docka.
- Letar efter vad? - Jag letar efter min docka.
- Vad sägs om Nallen istället? - Nej... det behövs inte.
- Har du tappat en tand? - Den är inte min. Jag hittade den.
Hittade du den i huset?
Ja.
- Får jag ringa mamma nu? - Nej, det är sent. Hon sover nog.
Du borde inte behålla den här. Det är inte hygieniskt.
- Lampan då? Ska jag... - Låt den vara tänd, tack.
Okej, sov gott.
Sally? Kan du göra mig en tjänst?
Kan du försöka vara vän med Kim?
- Ja. - Tack.
- Har du sett min rakhyvel, Kim? - Vi måste åka om fem minuter.
- Ja. Har du sett min rakhyvel? - Ta min. Fem minuter.
Min klänning!
Sally? Jag vill prata med dig där nere genast!
Jag kan inte fatta att du skar upp Kims kläder.
- Jag har inte gjort något. Jag lovar. - Sluta ljug.
Det var hemskt av dig och det var farligt. Du kunde ha skärt dig.
Vad använde du? Min rakhyvel? Får jag se dina händer.
Vad är det här? Var fick du tag på den?
- Jag vill åka hem. - Du kan inte åka hem.
Jag ber om ursäkt för det här. Hon har aldrig gjort något liknade.
- Hon är uppenbarligen arg över något. - Det är inte ilska. Det är rädsla.
Jag måste åka. Mrs Underhill, Kim och jag har ett möte på historieföreningen.
Vi kommer tillbaka på eftermiddagen. Vi ska ut, Sally.
Lyssna och gör som Underhill säger. Tänk på vad du måste säga till Kim.
Sally.
Är ni där?
Skar ni Kims kläder?
Har ni min pappas rakhyvel?
Ni måste berätta sanningen. Om ni vill att vi ska vara vänner.
Jag kommer inte att bli arg.
Sally är inte arg. De är arga.
De vill inte ha dig, men vi vill det.
Kom ner, Sally. Kom ner.
Ni sa att ni är hungriga. Tycker ni om russin?
Ta bort ljuset.
- Titta... Utsökt! - Utsökt!
Väldigt utsökt.
Har ni gjort något hemskt? Ni måste svara om vi ska vara vänner.
Sally?
Vad gör du här nere i mörkret?
Pratade du med någon?
Är det någon här med dig?
Nej, jag är ensam. Det är ingen annan här.
Du kan väl... hjälpa mrs Underhill att laga middag.
Gå nu! Så där ja. Uppför trapporna så fort du kan.
- Nej! - Harris, din gamla dåre!
Kan du inte hålla mun.
Jag lovar, jag har inte berättat något för dem.
Nej, låt mig vara!
Försvinn!
Jag var med om en olycka, ring efter hjälp!
Titta inte.
- Jag hörde skrik där nere. Oväsen. - Sa han något?
Han bad mig att gå. Det var så mörkt där inne. Han måste ha snubblat.
- Vad hände? - Är du William Harris arbetsgivare?
- Det har skett en olycka. - Mår du bra? Var är Sally?
Förlåt mig. Hon såg honom.
Jag försökte täcka för hennes ögon, jag hann inte. Hon är i trädgården. Förlåt.
Sally?
Hej.
Blev du rädd?
Vill du prata om det?
Kommer mr Harris att dö?
Nej, Sally. Han kommer att klara sig.
Kan jag visa dig något?
Det här är min favoritdel av huset. Blackwood älskade naturen.
Han importerade fiskarna från Japan. Det gjorde vi också.
De kallas Koi-karp. De anses vara magiska.
Man kan se dem i leran på botten på grund av deras ljusa färger.
Det gör dem... speciella. Det är också vad som gör dem sårbara.
De måste vara starka.
Du också, Sally.
Jag rörde inte dina kläder.
Jag svär vid Gud, jag rörde dem aldrig.
Jag rörde inte dem. Det gjorde jag inte. Jag lovar.
Jag bryr mig inte om mina kläder.
Jag vet inte riktigt, 1804 tror jag.
Det är svårt att se, myntet är rätt utslitet.
- Hon hittade nog det i ateljén. - Jag vill inte gå ner dit mer.
Jag är orolig för henne. Det är inte säkert.
Hej, det är Joann. Gumman, det är du! Hur mår du?
- Får jag komma hem? - Vad menar du?
- Jag tycker inte om det här. - Gumman, var inte sur.
Det är så vackert där, du måste bara vänja dig.
- Men det är kallt. - Vad sa du?
Min säng är för stor. Jag tror att jag börjar bli sjuk.
Det börjar du inte alls. Det kommer ta lite tid att vänja dig.
Du kommer att vara så lycklig där. Jag lovar.
Du kommer att vänja dig. Mamma måste gå. Vi ses snart. Adjö!
Kim...
- Gå inte. - Vad står på?
Även när jag sover...
...släcker jag inte lampan.
Jag är här.
Kom igen.
Kim?
Jag älskar dig.
Pappa! Pappa, snälla! Pappa!
Vad står på, Sally?
- Det är ingen fara. - Nej!
- Jag vill inte att de ska komma längre. - Vilka då?
De små sakerna. De bor i källaren. De gav mig silvermyntet.
De sa att de vill vara min vän. Men de är hemska och elaka.
- Du hade en mardröm. - Nej, säg inte så!
Det är ingen fara.
Min nalle. Titta vad de gjorde med min nalle.
Din pappa sa att konst är ditt favoritämne. Jag önskar att jag kunde rita.
Det är lätt.
De andra barnen kan inte göra ansikten och händer.
När du säger "de andra barnen" känner du att de är annorlunda än dig?
- Doktorn där hemma frågade mig det. - Vad var ditt svar?
Okej. Vi börjar med något lättare.
Vilken är din favoritfärg? Är det lila?
Svart.
De här små sakerna du såg. Vad tror du att de är?
Älvor... eller gnomer?
Men läskiga, va?
Och du säger att de vet ditt namn.
- Pratar de med dig? - Ja.
Vad säger de?
- De vill leka med mig. - Är det allt?
De säger at mina föräldrar inte älskar mig.
- Får jag gå nu? - Bara några frågor till, okej?
Det är mycket ångest hos flickan. Och en djup känsla av att hon inte är omtyckt.
Jag tror att det är vad som utlöser de här händelserna.
Hon sa att hon hittade en bricka med tänder inuti kaminen.
Hon hittade en tand. Det betyder väl inget?
Det stöder hennes fantasier. Rynkor, klor... huggtänder.
Hon har individualiserat var och en av dessa saker.
Hennes skenvärld är enorm och otrolig detaljerad.
- Vad vi ska göra? - Vi börjar med starkare medicinering.
Jag ber om hennes patientjournal. Ring mitt kontor och boka en ny tid.
Under tiden ger jag dig något som hjälper henne att sova.
Vi är redan försenade. Det är inte sant.
Får vi inte förlänga lånet, kommer inte målningarna och möblerna tillbaka i tid.
Vi glömde inbjudningarna till historieföreningen.
- Vi kanske borde skjuta upp middagen. - Det är Architectural Digest.
Vi måste få huset på omslaget! Annars kommer jag inte få tillbaka min karriär.
- Vi kommer inte kunna sälja stället. - Men det som har hänt då?
- Harris? Det var en olyckshändelse. - Jag pratar om Sally.
- Det är bara hennes fantasi. - Det är verkligt för henne.
- Kom igen! - Lugna ner dig!
Jag ska gå. Det går snabbare. Vi ses hemma.
Jag är inte säker på hur klarsynt han kommer vara. Han är tungt nedsövd.
TILL MR HARRIS. KRYA PÅ DIG. SALLY.
Mr Harris, jag vet att det här är svårt. Jag måste förstå något.
Jag måste veta vad Sally såg, så att jag kan hjälpa henne.
- Är hon ute ur huset? - Nej.
Ut... Hon måste ut därifrån.
Varför?
Varför var rummet förseglat?
- Farfar... - Din farfar stängde det? Varför?
Efter... efter...
Efter vad?
Blackwood.
Vad är det med Blackwood?
Hylla 11, 34... folkbiblioteket.
Ta henne... ut ur huset.
Biblioteket stänger om 15 minuter. Tack.
- Ursäkta mig? - Kan jag hjälpa dig?
Jag letar efter bibliotekarien.
- Hylla 11, 34. - Emerson Blackwood.
Särskilda samlingar. Ett ögonblick.
Den här vägen.
Det var länge sen någon frågade efter de här. De är vackra.
Jag är en inredningsarkitekt. Jag jobbar vid Fallen Mill.
Det är en förmån. Jag tror att Emerson Blackwood och Audubon var konkurrenter.
- Har du hittat hans väggmålning? - En väggmålning? Var?
Där i huset. Om du gör det, vill jag gärna se den.
Hallå?
Det är ganska ironiskt.
En engagerad realist. Någon som bara ritade från naturen för att göra de här.
Jag har tittat på allt av Blackwood och har aldrig sett de här.
Familjen gjorde en begränsad donation. Så de här har aldrig publicerats.
- Är det möjligt att få kopior? - Jag ska se vad jag kan göra.
- Rynkor, klor... tänder? - Har du läst Machen?
Arthur Machen. Walesare. Han trodde på väsen.
De här uråldriga väsen från undre världen. Äldre än mänskligheten.
Blackwood citerar honom i stor utsträckning. Här, den repliken. Där!
"Ett liv måste tas. Varelserna behövde ta ett mänskligt liv var gång de uppstod-
-för att fortsätta att leva". Många av varelserna livnärde sig på ben-
-och tänder från unga barn. Och sedan var det en vapenvila. En pakt.
Mellan Påve Silvester II och dessa uråldriga varelser, år 999.
I utbyte mot människotänder, började de lämna silvermynt under kudden.
Nu...
Det här är den sista kända ritning av Emerson Blackwood.
Gjordes kort innan hans försvinnande och hans barns bortgång.
- Hans barn? - Blackwoods enda son försvann.
Inte långt efter Blackwood försvann. Utan ett spår.
Sluta! Snälla!
Nej!
Sally! Vad står på?
Öppna dörren!
Herregud!
- Tack och lov att du är hemma! - Var är hon?
Jag stoppade henne i säng. Hon slutade inte att skrika.
Sally?
- Kim! - Hon är inte här nere.
Jag tror att hon har sprungit bort. Hon har gjort det förut.
En gång försökte hon gå hela vägen till L.A. från vår familjehem i Boston.
Jag skulle inte bli förvånad om det är vad hon gör.
Jag besökte Harris idag.
Visste du att Blackwood hade en son? När han var åtta år försvann han.
- Blackwood försvann några dagar senare. - Varför berättar du det här?
Mycket av vad Blackwood skrev i slutet av sitt liv är likt Sallys berättelse.
- Gnomer, varelser... - Säg inte att du tror på det.
Något hemskt hände i källaren. Vi måste ge oss av.
- Långt bort från huset. - Vad pratar du om?
Alla mina pengar är i det huset. Och du vill att vi ska bara ge oss av?
Jag accepterar att min dotter har problem, okej? Tack. Vi alla vet det.
De innefattar inte monstren i källaren.
Där är hon.
Kom igen, Sally. In i bilen.
Snälla. Bara ikväll. Och efter festen så pratar vi, okej?
Fyra, tre, två...
...och ett.
Så där!
Efter festen ska jag ta dig härifrån. Oavsett vad. Jag lovar.
- Sally? - Nej! Jag tog den från dem.
- Du får inte ha den. - Låt bli. Jag måste försvara mig.
- Absolut inte! - Snälla!
Ingen tror på mig.
Jag litar på dig. Och du kan berätta vad som helst för mig.
De tycker inte om starka ljus. De där sakerna.
Gör de inte?
Då har jag en bra idé.
- Mr Jacoby, så trevligt att du kom. - Snälla, kalla mig Charles.
- Min fru Evelyn. - Ett nöje. Kom in.
Huset ser helt fantastiskt ut! Du har gjort ett enastående arbete.
Tack så mycket.
- Vi vill gärna ha en rundtur. - Självklart. Det är hela poängen.
Foajén. Mahognyn är från den leverantör Blackwood använde i London.
Den har varit igång sen 1865. Ni känner väl Bill och...
Lugna dig, Sally. Alla vill inte bli fotograferade, okej?
- Så var är Kim? - Jag tror att hon är på övervåningen.
Kliv in i biblioteket, ta en drink och så kommer jag strax.
Vad är det som pågår, Kim?
Hennes ritningar. De är exakt som Blackwoods skisser.
Hon såg säkert dina fotografier och ritade av dem.
- Nej, det gjorde hon inte. - Snälla, Jacobys är här.
Det är din dotter, Alex. Det här är allvarligt!
Bara för att du förnekar det, betyder det inte att det inte händer.
- Jag kan inte... - Ursäkta. När ska vi servera middagen?
Tio minuter. Alla väntar. Kan du komma ner, vi kan prata om det här senare.
- Jag har bevis, titta. - Inte nu. Kom nu.
Välkomna allihop. Var snäll och sätt er ner.
Kan jag få säga några ord till alla våra vänner. Båda stora och små.
Tack för att ni gör oss sällskap ikväll. Det betyder mycket för oss.
Varje aspekt av renoveringen har följt de exakta specifikationerna-
-och material som användes i husets ursprungliga konstruktion.
Trämontering tekniker, utformningen, köket-
-och alla olika ytbeläggningsprocesser för allt trä.
Kim och jag är stolta över det.
Ni med er expertis i detaljer kommer säkert uppskatta noggrannheten.
Konsten på väggarna, friserna, även möblerna ni sitter på-
-har blivit noggrant utvalda för att likna eller renoverad-
-för att symbolisera grunddraget av Blackwood-samlingen.
Så tack till styrelsen och deras assistenter och historieföreningen.
Och till vår hedersgäst, Charles Jacoby.
Ditt intresse för vårt projekt är inget mindre än inspirerande.
Tack så mycket. Och slutligen, till huset själv.
Må dess nya renoverade liv, leva länge och lycklig.
Jag antar att alla inte är förtjusta i kvällens meny.
Stackars Sally, ingen tror på dig.
Vad vill ni? Snälla, säg bara vad ni vill!
Vi vill ha dig!
Snälla, pappa!
Pappa!
Sally?
- Pappa! - Sally?
Pappa, de är här inne!
- Charles. - Vad är det som pågår där inne?
Gå bort från mig! Sluta!
Sally!
Titta på mig, Sally. Titta på mig.
Bild. Jag tog en bild.
- Vi borde nog sluta för ikväll. - Det borde vi.
Det är ingen fara.
Kan jag prata med dig, Alex?
Jag har ingen aning om vad jag ska göra.
Jag älskar min dotter, Kim.
Och jag älskar dig.
Jag älskar dig också.
Vi borde åka, va?
- Jag gör Sally i ordning. - Jag hämtar bilen.
- Hej. Ta det här till bilen. - Ja.
Kim?
Hej.
- Vart ska vi? - Vi ska till ett hotell i stan.
Vi ska ta dig härifrån.
Alex?
Det ska nog gå.
Ett liv kommer att tas. Ett liv måste tas.
Sally...
Barnets tänder!
Kim?
Pappa?
Sally...
Kim?
Sally!
Kim! Snälla!
- Vakna, snälla! - Vakna, Kim...
Vakna, Kim...
Nyckeln!
Sally.
Kim, Snälla! Pappa!
Kim! Nej!
Sally?
Kim!
Släpp mig! Låt mig vara! Kim!
- Snälla, Kim! - Jag är här.
Snälla!
Sally!
Kim!
Försvinn!
Håll i dig. Jag hjälper dig. Håll dem borta. Använd ljuset.
Kim!
Nej! Snälla, sluta!
Gå bort från mig!
När jag skär loss repet så springer du!
- Då springer du! Är det förstått? - Nej! Du då?
Nej!
Sally.
Är du oskadd? Sally?
Alex?
Kim!
Pappa... Pappa?
Pappa. Snälla!
TVÅNGSFÖRSÄLJNING
Det räcker där, Sally.
Jag älskar dig, Kim.
De kommer att hitta oss och göra oss illa. Vi måste kämpa.
Nej. Vi går djupare ned.
Och vi ska vänta. De kommer att glömma. Och andra kommer efter oss.
När kommer de hit?
Snart...har vi all tid i världen.
All tid i världen.
Översättning: death_star
www.SweSUB.nu - Dina texter i mörkret -